До реєстр.  № 2396   
від  07.11.2019

ВЕРХОВНА РАДА УКРАЇНИ

ВИСНОВОК

на  проект Закону України «Про внесення зміни до статті 93 Регламенту Верховної Ради України (щодо надання права уповноваженим народними депутатами  особам представляти законопроекти під час їх розгляду у комітетах Верховної Ради України)», внесений народним депутатом України Рабіновичем В.З. (реєстр. № 2396 від 07.11.2019)

Комітет на засіданні 4 грудня 2019 року (протокол № 17) розглянув за дорученням Голови Верховної Ради України Разумкова Д.О. від 7 листопада 2019 року проект Закону України «Про внесення зміни до статті 93 Регламенту Верховної Ради України (щодо надання права уповноваженим народними депутатами особам представляти законопроекти під час їх розгляду у комітетах Верховної Ради України)», внесений народним депутатом України Рабіновичем В.З. (реєстр. № 2396 від 07.11.2019).
Проектом Закону пропонується  внести зміни до частини шостої                         статті 93 Регламенту Верховної Ради України, передбачивши, що для попереднього розгляду законопроекту, проекту іншого акта на засідання головного комітету  запрошується представник суб'єкта права законодавчої ініціативи «(в тому числі, помічник-консультант народного депутата)», а також те, що «уповноважений представник народного депутата, його помічник-консультант на підставі письмового звернення до комітету від народного депутата – ініціатора внесення законопроекту може представляти законопроект під час його розгляду у комітеті».
Відповідно до частини третьої статті 93 Регламенту Верховної Ради України та предмета відання Комітету, визначеного Постановою Верховної Ради України «Про перелік, кількісний склад і предмети відання комітетів Верховної Ради України дев’ятого скликання» від 29 серпня 2019 року 
№ 19-IХ, Комітет зазначив таке. 
Проект Закону України (реєстр. № 2396) внесено на реєстрацію згідно з частиною першою статті 89, частиною другою статті 90 та частинами першою, другою і шостою статті 91 Регламенту Верховної Ради України, за підписом особи, яка має право законодавчої ініціативи, разом з проектом постанови, яку пропонується Верховній Раді України прийняти за результатами його розгляду, пропозицією щодо кандидатури доповідача на пленарному засіданні, пояснювальною запискою, порівняльною таблицею та електронним файлом. 
Положення статті 19 Конституції України передбачають, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Повноваження народного депутата України визначаються Конституцією та законами України (частина четверта статті 76 Конституції України). При виконанні своїх повноважень народний депутат України керується Конституцією України, законами України та загальновизнаними нормами моралі (частина третя статті 1 Закону України «Про статус народного депутата України»).
Народний депутат України, відповідно до положень частин першої та другої статті 10 Закону України «Про статус народного депутата України»,  може брати участь у роботі будь-якого органу Верхової Ради України з правом дорадчого голосу, якщо інше не передбачено законом та реалізує на засіданнях Верховної Ради України та в роботі її органів надані йому права відповідно до Конституції України, цього та інших законів України. При цьому, порядок здійснення повноважень народних депутатів України в органах Верховної Ради України визначається Конституцією України, цим та іншими законами України (частина третя статті 14 зазначеного Закону). 
Чинною редакцією частини шостої статті 93 Регламенту Верховної Ради України передбачено, що для попереднього розгляду законопроекту, проекту іншого акта на засідання головного комітету Верховної Ради України запрошується ініціатор внесення законопроекту чи представник суб'єкта права законодавчої ініціативи.
Автор законопроекту пропонує частину шосту викласти в новій редакції, а саме: «6. Для попереднього розгляду законопроекту, проекту іншого акта на засідання головного комітету запрошується ініціатор внесення законопроекту чи представник суб'єкта права законодавчої ініціативи (в тому числі, помічник-консультант народного депутата), а в разі необхідності - представники Кабінету Міністрів України, міністерств, інших державних органів, об'єднань громадян, а також експерти, фахівці та інші особи.
Уповноважений представник народного депутата, його помічник-консультант на підставі письмового звернення до комітету від народного депутата – ініціатора внесення законопроекту може представляти законопроект під час його розгляду у комітеті».
Комітет зауважив, що поняття «представник суб'єкта права законодавчої ініціативи» та  «уповноважений представник народного депутата» різняться за своєю суттю.
Відповідно до положень статті 93 Конституції України, статті 89 Регламенту Верховної Ради України, статті 12  Закону України «Про статус народного депутата України» право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України належить Президентові України, народним депутатам України та Кабінету Міністрів України. 
Згідно з частиною другою статті 90 Регламенту Верховної Ради України законопроект, проект іншого акта подається до Верховної Ради України за підписом особи, яка має право законодавчої ініціативи або представляє орган, наділений таким правом.
Так, на внесення до Верховної Ради України законопроектів, проектів інших актів, пропозицій та поправок від Кабінету Міністрів України, який є суб’єктом права законодавчої ініціативи, уповноважений Прем’єр-міністр України, який представляє Кабінет Міністрів України.
Разом з цим, Комітет звернув увагу на те, що,  відповідно до частини третьої статті 27 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», для представлення у Верховній Раді України проекту закону, внесеного Кабінетом Міністрів України, Прем’єр-міністр України визначає члена Кабінету Міністрів України. У разі неможливості визначеним членом Кабінету Міністрів України представляти проект закону у Верховній Раді України за згодою Прем’єр-міністра України його може представляти заступник міністра, керівник центрального органу виконавчої влади, який не входить до складу Кабінету Міністрів України, про що Верховна Рада України повідомляється письмово.
Крім цього, Указом Президента України призначається Представник Президента України у Верховній Раді України, який, відповідно до Положення  про Представника Президента України у Верховній Раді України, затвердженого Указом Президента України від 15 лютого 2008 року                            № 133/2008, бере участь у встановленому порядку в засіданнях Верховної Ради України,  її постійних та  тимчасових  комісій,  депутатських фракцій,  а також в інших заходах, що здійснюються Верховною Радою України, її органами та посадовими особами та представляє  на  засіданнях  Верховної  Ради  України,  її комітетів   та  тимчасових  комісій  проекти  законів,  пропозиції Президента України  до  законів,  повернутих  главою  держави  для повторного   розгляду,   а   також   інших   документів,  внесених Президентом України; 
Водночас, ані Конституція України, ані Закон України «Про статус народного депутата України», ані  Регламент Верховної Ради України не містять положень, які б наділяли народного депутата України правом мати свого уповноваженого представника, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 1 та частиною третьою статті 7 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України сам є представником Українського народу у Верховній Раді України.
При цьому, слід взяти до уваги рішення Конституційного Суду України від 7 липня 1998 року № 11-рп/98 (справа  щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) в мотивувальній частині якого зазначено, що «повноваження народного депутата України делеговані йому народом як сувереном влади … ці повноваження є делегованими і не підлягають подальшому делегуванню без згоди на це з боку суверена влади…».
Також Комітет зауважив, що автор законопроекту розмежовує поняття «уповноважений представник народного депутата» та «його помічник- консультант».
Комітет зазначив, що положення частини першої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та частини сьомої статті 1.1. Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 року №379/95-ВР, передбачають, що народний депутат України може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата України, яке затверджується Верховною Радою України. Помічник-консультант народного депутата України у своїй роботі керується Конституцією України, законодавством України, а також цим Положенням.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2.1. вищезазначеного Положення помічник-консультант народного депутата України має право бути присутнім на засіданнях комітетів або тимчасових спеціальних чи тимчасових слідчих комісій Верховної Ради України за письмовим дорученням народного депутата України та згодою голови комітету чи тимчасової спеціальної або тимчасової слідчої комісії.
	При цьому, ані Конституцією України, ані законами України «Про статус народного депутата України», «Про комітети Верховної Ради України», ані Регламентом Верховної Ради України, ані Положенням про помічника-консультанта народного депутата України, не визначено статус помічника-консультанта народного депутата України як уповноваженого представника суб’єкта права законодавчої ініціативи та не передбачено положень, які б надавали можливість народним депутатам України делегувати право законодавчої ініціативи в частині представлення внесеного ним законопроекту на засіданні комітету «уповноваженому представнику народного депутата України» та його помічнику-консультанту.
Крім того, у частинах першій, третій статті 48 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» зазначено, що комітети мають право запрошувати на своє засідання Першого віце-прем'єр-міністра України, віце-прем'єр-міністрів України, міністрів, керівників інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, а також їх посадових і службових осіб, отримувати від них необхідні для розгляду питань порядку денного роз'яснення. Для розгляду на засіданнях комітетів питань, віднесених до предметів їх відання, можуть бути запрошені автори та ініціатори внесених законопроектів, науковці, консультанти і експерти, фахівці-практики та інші особи.
 З огляду на зазначене, керуючись положеннями частини третьої                    статті 93 Регламенту Верховної Ради України, Комітет ухвалив висновок на проект Закону України «Про внесення зміни до статті 93 Регламенту Верховної Ради України (щодо надання права уповноваженим народними депутатами особам представляти законопроекти під час їх розгляду у комітетах Верховної Ради України)», внесений народним депутатом України Рабіновичем В.З. (реєстр. № 2396 від 07.11.2019), та прийняв рішення рекомендувати Верховній Раді України не включати зазначений проект Закону до порядку денного другої сесії Верховної Ради України дев’ятого скликання.

Голова Комітету                                                         С.В.КАЛЬЧЕНКО