ВЕРХОВНА РАДА УКРАЇНИ

ВИСНОВОК
на  проект Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення ефективної реалізації парламентського контролю», внесений народними депутатами України Разумковим Д.О.,                      Арахамією Д.Г.,  Корнієнком О.С, Бойком Ю.А., Тимошенко Ю.В., Соболєвим С.В., Геращенко І.В., Рахманіним С.І. та іншими (всього                       47 підписів) (реєстр. № 4131 від 18.09.2020)

Комітет на засіданні 4 листопада 2020 року (протокол № 52) розглянув за дорученням Голови Верховної Ради України Разумкова Д.О. від  21 вересня ц.р. проект Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення ефективної реалізації парламентського контролю», внесений народними депутатами України Разумковим Д.О., Арахамією Д.Г.,                   Корнієнком О.С., Бойком Ю.А., Тимошенко Ю.В., Соболєвим С.В.,                  Геращенко І.В., Рахманіним С.І. та іншими (всього 47 підписів) (реєстр. № 4131 від 18.09.2020), висновок Комітету з питань антикорупційної політики (лист від 07.10.2020 № 04-12/17-2020/178550 (227781), висновок Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України від 12 жовтня 2020 року № 16/3-2020/181848 (231644), а також листи Фонду державного майна України (від 30.09.2020 10-18-19678 (221393), Офісу Генерального прокурора (від 23.10.2020 № 05/5/1-90вих-20 (244462), Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (від 29.10.2020  № 9331.2/20/01(249111).
Відповідно до частини третьої статті 93 Регламенту Верховної Ради України та предмета відання Комітету, визначеного Постановою Верховної Ради України «Про перелік, кількісний склад і предмети відання комітетів Верховної Ради України дев’ятого скликання» від 29 серпня 2019 року 
№ 19-IХ, Комітет зазначив, що проект Закону України (реєстр. № 4131) внесено на реєстрацію згідно з частиною першою статті 89, частиною другою статті 90 та частинами першою, другою і шостою статті 91 Регламенту Верховної Ради України, за підписами осіб, які мають право законодавчої ініціативи, разом з проектом постанови, яку пропонується Верховній Раді України прийняти за результатами його розгляду, пропозицією щодо кандидатури доповідача на пленарному засіданні, пояснювальною запискою, порівняльною таблицею та електронним  файлом. 
Проект Закону України (реєстр. № 4131) включено до порядку денного четвертої сесії Верховної Ради України 29 вересня 2020 року (Постанова Верховної Ради України № 923-ІХ).
Законопроект підготовлений, як зазначено в пояснювальній записці, для  побудови ефективної системи парламентського контролю в Україні з метою забезпечення кращої реалізації законів та інших актів Верховної Ради України.
По суті правового змісту законопроекту та відповідно до предмета відання Комітет зазначив таке.
Автори законопроекту пропонують передбачити строки подання до Верховної Ради України звітів та доповідей Генерального прокурора,  Голови Служби безпеки України, Антимонопольного комітету України та Фонду державного майна України, Голови Національного банку України,  Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Рахункової палати, а також звітів, доповідей та інформації інших державних органів та посадових осіб, шляхом внесення змін до законів України, а саме: 
- до частини другої статті 31 Закону України  «Про службу безпеки України» передбачивши, що Голова Служби безпеки України щорічно до                             1 лютого подає Верховній Раді України звіт про діяльність Служби безпеки України;
- статтю 201 Закону України  «Про Антимонопольний комітет України» викласти в новій редакції, в якій передбачити, що Антимонопольний комітет України до 15 березня наступного за звітним року подає до Верховної Ради України щорічний звіт про свою діяльність, а Верховна Рада України розглядає його до 15 квітня;
- у частині першій статті 18  Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» передбачити, що щорічна доповідь подається Уповноваженим до Верховної Ради України до 1 березня поточного року;
- у пункті 4 частини другої статті 51 Закону України «Про Національний банк України» передбачити, що доповідь Голови Національного банку Верховній Раді України про діяльність Національного банку подається щороку не пізніше 1 травня;
- у частині другій статті 29 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» пропонується передбачити, що Голова Державної прикордонної служби України щороку не пізніше 1 березня подає Верховній Раді України письмовий звіт про діяльність Державної прикордонної служби України;
- у частині другій статті 4 Закону України «Про Фонд державного майна України», передбачено, що Фонд державного майна України подає щороку до                    20 лютого Президенту України, Верховній Раді України і Кабінету Міністрів України звіт про роботу Фонду державного майна України та хід приватизації державного майна; 
- статтю 11 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» доповнити новою частиною шостою, передбачивши, що щорічно не пізніше 15 квітня поточного року Кабінет Міністрів України подає Верховній Раді України звіт про хід і результати виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів України за попередній рік;
- у частині другій статті 6 Закону України «Про прокуратуру» передбачити, що Генеральний прокурор щороку, до 1 квітня, подає Верховній Раді України звіт про діяльність прокуратури;
- у частині другій статті 23 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» передбачити, що Директор Державного бюро розслідувань щороку у 45-денний строк після закінчення календарного року подає Президенту України та Верховній Раді України письмовий звіт про діяльність Державного бюро розслідувань за попередній рік.
Положення, що регулюють питання парламентського контролю, зокрема, надання Верховній Раді України  звітів, доповідей та іншої інформації державних органів та посадових осіб, передбачені низкою законодавчих актів, а саме: Конституцією України (пункти 13, 17 частини першої статті 85, стаття 113), законами України:  «Про службу безпеки України» (частина перша статті 31 Закону),  «Про Антимонопольний комітет України» (стаття 2 Закону), «Про Національний банк України» (частина перша статті 51 Закону), «Про Державну прикордонну службу України» (частина перша статті 29 Закону), «Про Фонд державного майна України» (частина друга статті 3 Закону), «Про прокуратуру» (стаття 6 Закону).
Крім цього, автори законопроекту пропонують доповнити контрольну функцію комітетів Верховної Ради України шляхом внесення змін до статей 14, 25 та 26 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» та доповнення його новими статтями 251 та 252, а процедуру розгляду у Верховній Раді України звітів, доповідей та іншої інформації державних органів та посадових осіб удосконалити,  передбачивши в Регламенті Верховної Ради України зміни до  статей 20, 161, 213, 228, 236 та виклавши у новій редакції назву та зміст Глави 381, доповнивши її новими статтями 2322 – 2328, а статтю 240 - виключити.
 
Щодо запропонованих змін до Закону України «Про комітети Верховної Ради України».
Законодавча пропозиція, зокрема, до Закону України «Про комітети Верховної Ради України» (далі – Закон), передбачає:
 зміни до чинної редакції пункту 2 частини першої статті 14 Закону щодо заміни слів «Дня Уряду України» словами «години запитань до Уряду»;
доповнення частини першої статті 14 Закону (контрольна функція комітетів) пунктом 10 щодо розгляду комітетами на своїх засіданнях або під час слухання у комітеті звітів, доповідей та інформації державних органів та посадових осіб, які у передбачених законом випадках подаються до Верховної Ради України, за дорученням Верховної Ради України організації та підготовці розгляду таких звітів, доповідей та інформації на пленарному засіданні Верховної Ради України;
 доповнення пункту першого частини першої статті 25 Закону словами та знаком «звіту про хід і результати її виконання,» після слів та знака «Програми діяльності Кабінету Міністрів України,»;
доповнення Закону новими статтями – 251 «Участь комітетів у розгляді Верховною Радою звіту Кабінету Міністрів України про хід і результати виконання схваленої Програми діяльності Кабінету Міністрів України» та 252 «Участь комітетів у розгляді звітів, доповідей та іншої інформації державних органів та посадових осіб»;
нову редакцію статті 26 Закону - «Участь комітетів у проведенні «години запитань до Уряду» у Верховній Раді України».
По суті запропонованих змін до Закону України «Про комітети Верховної Ради України» Комітет зазначив наступне.
Згідно з положеннями частини першої статті 89 Конституції України Верховна Рада України для здійснення законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до її повноважень, виконання контрольних функцій відповідно до Конституції України створює з числа народних депутатів України комітети Верховної Ради України та обирає голів, перших заступників, заступників голів та секретарів цих комітетів.
Організація, повноваження та порядок діяльності комітетів Верховної Ради України визначаються Конституцією України, законами України «Про комітети Верховної Ради України», «Про статус народного депутата України», Регламентом Верховної Ради України, іншими законами України та  постановами Верховної Ради України. 
Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» комітети Верховної Ради України здійснюють законопроектну, організаційну, контрольну функції.
За своїм конституційним статусом комітети є органами, які забезпечують здійснення парламентом його повноважень. Отже, діяльність комітетів пов'язана з вирішенням питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України (абзац перший підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 5  березня 2003 року N 5-рп/2003 у справі про звернення народних депутатів України до Національного банку України). 
Згідно з пунктом 33 частини першої статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить здійснення парламентського контролю у межах, визначених Конституцією України та законом. 
Загалом підтримуючи законодавчу пропозицію, що по суті «підсилює» роль комітетів Верховної Ради України у здійсненні Верховною Радою України парламентського контролю, Комітет звернув увагу на окремі недоліки законопроекту, які можуть бути усунуті при його доопрацюванні до другого читання. 
Зокрема, абзац третій підпункту 1 пункту 3 законопроекту (реєстр. №4131) передбачає доповнення частини першої статті 14 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» пунктом 10 нового змісту. Проте, чинна редакція частини першої статті 14 Закону у своїй структурі вже містить пункт 10, положення якого втратили чинність, як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду № 16-рп/2010 від 10.06.2010. 
Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Проте, у зв’язку з наведеним Рішенням Конституційного Суду України редакцію частини першої статті 14 Закону не було оновлено законодавцем  шляхом виключення пункту 10. Тому, внесення змін до частини першої статті 14 Закону доцільно передбачити не шляхом доповнення новим пунктом, як  запропоновано авторами законопроекту, а викладенням пункту 10 у новій редакції або доповнення новим пунктом 11.
Також редакційного доопрацювання потребує зміст пропонованого нового пункту 10. Зокрема, крім розгляду «на своєму засіданні або під час слухання у комітеті звітів, доповідей та інформації державних органів та посадових осіб, які у передбачених законом випадках подаються до Верховної Ради України» пропонується комітетам Верховної Ради України за дорученням Верховної Ради України здійснювати організацію та підготовку розгляду таких звітів, доповідей та інформації на пленарному засіданні Верховної Ради України. Однак, це потребує узгодження з положеннями частини першої статті 1 Закону, які передбачають, зокрема, що комітети Верховної Ради України здійснюють підготовку і попередній розгляд питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України. Отже, запропонований пункт 10 частини першої статті 14 Закону варто викласти в редакції, врахувавши положення про попередню підготовку питання до розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради України таких звітів, доповідей та інформації без обов’язкового  доручення Верховної Ради України. 
Крім цього, у запропонованій новій статті 251 Закону передбачається, що комітети Верховної Ради України контролюють хід виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів України. Зокрема, за результатом розгляду звіту Кабінету Міністрів України комітет приймає висновок, в якому рекомендує Верховній Раді України прийняти відповідне рішення. Такий висновок надсилається комітету, визначеному головним з попереднього розгляду звіту Кабінету Міністрів України.
У частині другій нової статті 251 Закону пропонується передбачити, що комітети Верховної Ради України можуть надавати рекомендації Кабінету Міністрів України, які зазначаються у висновку комітету. 
У зв’язку з цим, Комітет зауважив, що, відповідно до положень статті 49 Закону, за результатами розгляду питань на засіданнях комітетів приймаються: рішення - з організаційних питань; висновки - у випадках, передбачених законом чи Регламентом Верховної Ради України; рекомендації - щодо контрольної діяльності комітетів; щодо осіб, які пропонуються для обрання, призначення, надання згоди на призначення чи звільнення Верховною Радою України; щодо результатів слухань у комітетах.
Отже, рекомендації комітету є окремим актом комітету Верховної Ради України, який приймається ним відповідно до положень частини першої                    статті 49 Закону на засіданні комітету Верховної Ради України, а не як складова висновку комітету. При цьому, вимоги до оформлення рекомендацій комітету,  як для окремого акта, визначено положеннями статті 50 Закону. 
Відтак, участь комітетів Верховної Ради України у розгляді Верховною Радою України звіту Кабінету Міністрів України про хід і результати виконання схваленої Програми діяльності Кабінету Міністрів України має передбачати, зокрема, розгляд на засіданні комітету такого звіту Кабінету Міністрів України   і прийняття за результатами його розгляду відповідних рекомендацій, які мають надсилатися до комітету, визначеного головним з попереднього розгляду звіту. 
Новою статтею  252 Закону  автори законопроекту пропонують зобов’язати комітети розглядати звіти на своїх засіданнях, за дорученням Верховної Ради України організовувати та готувати розгляд на пленарному засіданні Верховної Ради України звітів, доповідей та іншої інформації державних органів та посадових осіб, які у передбачених законом випадках подаються до Верховної Ради України. Водночас, комітети мають право шляхом внесення народними депутатами України-членами комітету, зокрема, ініціювати питання про розгляд на пленарному засіданні парламенту звітів, доповідей та іншої інформації, поданих до Верховної Ради України державними органами та посадовими особами у випадках, передбачених законом.
Комітет звернув увагу на те, що положення пропонованої законопроектом  нової статті 252 Закону потребують певного уточнення у частині реалізації права комітетів ініціювати перед Верховною Радою України (шляхом внесення відповідного проекту постанови народними депутатами України) питання про розгляд на пленарному засіданні звітів, доповідей та іншої інформації, поданих до Верховної Ради України, а також в частині виконання обов’язків комітетів,  серед яких, зокрема, передбачено, що організовувати та готувати розгляд на пленарному засіданні Верховної Ради України зазначеного питання комітети мають здійснювати за дорученням Верховної Ради України. 
Проте, положення чинного Закону не пов’язують здійснення комітетами Верховної Ради України контрольної функції з внесенням  відповідного проекту постанови Верховної Ради України з метою ініціювання перед Верховною Радою України розгляду питання, а також здійснення підготовки відповідних питань комітетами Верховної Ради України за дорученням Верховної Ради України. 
Крім того, фактично унормовуючи обов’язкову процедуру розгляду і підготовки комітетами Верховної Ради України питання звітів, доповідей та іншої інформації державних органів та посадових осіб для їх розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради України, суб’єкти права законодавчої ініціативи у поданому законопроекті не  пропонують визначити строки розгляду і підготовки питання комітетами.  
Також потребує редакційного доопрацювання пункт 2 частини другої            нової статті 252 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» у відповідність із зауваженнями до редакції пункту 10 частини першої статті 14 Закону щодо попередньої підготовки комітетом питання розгляду звітів, доповідей та інформації державних органів та посадових осіб на пленарному засіданні Верховної Ради України. 

Щодо запропонованих змін до Регламенту Верховної Ради України Комітет зазначив таке.
Автори законопроекту пропонують внести зміни до статей 20, 161, 213, 228, 2321, 236 Регламенту Верховної Ради України, викласти в новій редакції назву Глави 381 Регламенту Верховної Ради України та доповнити її новими статтями з 2322 по 2328. Статтю 240 Регламенту Верховної Ради України виключити.  
Комітет зауважив, що чинна редакція Глави 381 Регламенту  Верховної Ради України «Розгляд питань, пов’язаних з парламентським контролем за діяльністю Державного бюро розслідувань» містить лише одну статтю 2321, яка визначає порядок розгляду Верховною Радою України звіту Директора Державного бюро розслідувань.
Суб’єкти права законодавчої ініціативи пропонують назву зазначеної Глави Регламенту Верховної Ради України викласти в новій редакції «Розгляд звітів, доповідей та іншої інформації державних органів та посадових осіб (крім Кабінету Міністрів України)» та доповнити її новими статтями, в яких передбачити порядок розгляду Верховною Радою України звітів та доповідей для кожного державного органу окремо, а саме: звіту  Генерального прокурора про діяльність прокуратури (стаття 2322 Регламенту Верховної Ради України),  звіту Голови Служби безпеки України про діяльність Служби безпеки України (стаття 2323 Регламенту Верховної Ради України), доповідь Голови Національного банку України (стаття 2324 Регламенту Верховної Ради України), звіту Антимонопольного комітету України та Фонду державного майна України (стаття 2325 Регламенту Верховної Ради України),  звіту про діяльність Рахункової палати (стаття 2326 Регламенту Верховної Ради України); спеціальної доповіді Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини  (стаття 2327 Регламенту Верховної Ради України); звітів, доповідей та інформації інших державних органів та посадових осіб (стаття 2328 Регламенту Верховної Ради України).
Разом з цим, з урахуванням наведених змін до Глави 381, автори законопроекту пропонують виключити  статтю 240 Регламенту Верховної Ради України, положення якої визначають загальний  порядок розгляду звітів та інформації посадових осіб, яких Верховна Рада України обирає, призначає або надає згоду на призначення їх на посаду, та виключити друге речення частини першої статті 228 Регламенту Верховної Ради України, а саме: «звіт про хід і результати виконання Програми діяльності подається Кабінетом Міністрів України у 45-денний строк після закінчення календарного року».
Крім того, новою статтею 2322 Регламенту Верховної Ради України пропонується розгляд Верховною Радою України звіту Генерального прокурора про діяльність прокуратури, за підсумками обговорення якого Верховна Рада України може прийняти постанову про висловлення недовіри Верховної Ради України Генеральному прокуророві. Таке рішення приймається без додаткового включення цього питання до порядку денного пленарного засідання Верховної Ради України. Прийняття постанови про висловлення недовіри Верховної Ради України    Генеральному    прокуророві    здійснюється    відкритим    поіменним голосуванням більшістю голосів народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради України і має наслідком його відставку з посади (часина п’ята нової статті 2322). 
По суті правового змісту запропонованих змін Комітет зауважив таке.
Положення статті 19 Конституції України передбачають, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною п’ятою статті 83 Конституції України передбачено, що порядок роботи Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.
Статтею 85 Конституції України визначені повноваження Верховної Ради України, зокрема, Верховна Рада України здійснює парламентський контроль у межах, визначених  Конституцією України та законом (пункт 33 частини першої цієї статті). Так, Верховна Рада України здійснює парламентський контроль за виконанням Державного бюджету України (пункт 4 частини першої статті 85), за діяльністю Кабінету Міністрів України (пункт 13 частини першої статті 85); заслуховування щорічних доповідей Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про стан дотримання та захисту прав і свобод людини в Україні (пункт 17 частини першої статті 85); висловлення недовіри Генеральному прокуророві, що має наслідком його відставку з посади (пункт 25 частини першої статті 85); розгляд у встановленому порядку питання про відповідальність Кабінету Міністрів України та прийняття резолюції недовіри йому (частина перша статті 87) тощо.
Враховуючи те, що відповідно до частини п’ятої статті 83 Конституції України порядок роботи Верховної Ради України визначається, зокрема, Регламентом Верховної Ради України, відтак всі новели, запропоновані в законопроекті до законів України, які стосуються порядку роботи Верховної Ради України та процедури розгляду Верховною Радою України питань, мають бути відображені в Регламенті Верховної Ради України.
Порівнюючи запропоновані зміни до окремих законів України та до Регламенту Верховної Ради України, вбачаються декілька підходів в контексті розгляду звітів, доповідей та інформації державних органів та посадових осіб, а саме: порядок розгляду Верховною Радою України звітів і доповідей Кабінету Міністрів України (стаття 228), розгляд Верховною Радою України звітів Директора Державного бюро розслідувань, Генерального прокурора про діяльність прокуратури, Голови Служби безпеки України про діяльність Служби  безпеки України, доповіді Голови Національного банку України, звітів Антимонопольного комітету України та Фонду державного майна України, щорічного звіту про діяльність Рахункової палати, щорічних та спеціальних доповідей Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини  (статті 2321 – 2327), розгляд звітів, доповідей та інформації інших державних органів та посадових осіб (стаття 2328). 
Комітет зауважив, що у всіх запропонованих до Регламенту Верховної Ради України новелах не передбачено строки розгляду відповідних звітів головними комітетами, а також не визначено з якої дати буде рахуватися відлік строків для розгляду такого звіту (доповіді) головним комітетом. Зокрема, змінами до статті 31 Закону України «Про Службу безпеки України» запропоновано, що Голова Служби безпеки України щорічно до 1 лютого подає Верховній Раді України звіт про діяльність Служби безпеки України, натомість, у запропонованій редакції нової статті 2323 Регламенту Верховної Ради України, яка врегульовує питання розгляду Верховною Радою України звіту Голови Служби безпеки України про діяльність Служби безпеки України, зазначено, що  Верховна Рада України один раз на рік розглядає звіт Голови Служби безпеки України про діяльність Служби безпеки України, який не пізніш як за 15 днів до розгляду Верховною Радою України передається до комітету, до предмета відання якого належать питання організації та діяльності органів служби безпеки, а також надається народним депутатам України. 
Крім цього, у статті 18 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» зазначено, що щорічна доповідь подається Уповноваженим до Верховної Ради України до 1 березня поточного року. У свою чергу, згідно з новою статтею 2327 Регламенту Верховної Ради України, Верховна Рада України один раз на рік не пізніше 1 квітня розглядає щорічну доповідь Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Щорічна доповідь Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини не пізніш як за 15 днів, а спеціальна доповідь - не пізніш як за 5 днів до дня розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради України передається до комітету, до предмета відання якого належать питання додержання прав і свобод людини і громадянина, а також надається народним депутатам України.
У статті 51 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що доповідь Голови Національного банку України Верховній Раді України про діяльність Національного банку України подається до Верховної Ради України щороку не пізніше 1 травня. Проте, у новій статті 2324 Регламенту Верховної Ради України визначається, що доповідь Голови Національного банку України не пізніш як за 15 днів до дня розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради України передається до відповідного комітету, до предмета відання якого належать питання грошово-кредитної політики, а також надається народним депутатам України.
Крім того, у новій  статті 2325 зазначено, що звіт Антимонопольного комітету України та звіт Фонду державного майна України разом із попереднім аналізом Рахункової палати не пізніш як за 15 днів до дня розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради України передаються до комітетів відповідно до предметів їх відання, а також надаються народним депутатам України (частина третя запропонованої статті). Проте, у новелі не зазначено коли має бути поданий аналіз Рахункової палати. 
У зв’язку з цим, виникне запитання, від якої кінцевої дати має здійснюватися відлік строків розгляду – «не пізніш як за 15 днів», якщо, відповідно до новел законопроекту, конкретний строк та дата розгляду звіту Верховною Радою України у Регламенті Верховної Ради України не передбачено.
У статті 29 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» зазначено, що Голова Державної прикордонної служби України щороку не пізніше 1 березня подає Верховній Раді України письмовий звіт про діяльність Державної прикордонної служби України, але до Регламенту Верховної Ради України не запропоновано відповідних положень щодо  порядку розгляду звіту Державної прикордонної служби.
Водночас, запропонованою новою статтею 2328 Регламенту Верховної Ради України передбачено процедуру розгляду звітів, доповідей та інформації «інших державних органів та посадових осіб». Для уникнення різночитання у застосуванні положень нових статей  2321-2327 цього Регламенту та положень даної статті, варто частину першу цієї статті доопрацювати і передбачити застереження про те, що у цій статті визначається порядок розгляду  звітів, доповідей та інформації інших державних органів і посадових осіб, які  подаються до Верховної Ради України у передбачених законом випадках і надаються народним депутатам України (крім державних органів та посадових осіб,   визначених у статтях 213, 228,  2321-2327 цього Регламенту).
Крім того, потребують певного уточнення положення частини другої зазначеної нової статті 2328 Регламенту Верховної Ради України в контексті включення питання про розгляд звітів інших державних органів та посадових осіб до порядку денного сесії Верховної Ради України. Так, відповідно до               пункту 4 частини четвертої статті 20 Регламенту Верховної Ради України до порядку денного сесії Верховної Ради України включаються позачергово без голосування питання, зокрема, щодо здійснення парламентського контролю, розгляд яких є виключним правом Верховної Ради України у випадках, передбачених Конституцією України, і до яких автори віднесли розгляд звітів, передбачених статтями 2321-2327 Регламенту Верховної Ради України. Натомість, запропоновано доповнити частину четверту статті 20 Регламенту Верховної Ради України положеннями, які передбачають виключення для розгляду звітів, зазначених у статті 2328 Регламенту Верховної Ради України, згідно з якими для включення до порядку денного сесії Верховної Ради України  таких звітів потрібна пропозиція відповідного головного комітету  та прийняття рішення Верховною Радою України.
Також Комітет звернув увагу на те, що  потребує доопрацювання  останнє речення частини другої запропонованої статті, в якому  зазначено, що «дата розгляду інформації, доповіді чи звіту визначається в загальному порядку, передбаченому цим Регламентом», при цьому загального порядку розгляду відповідних питань у Регламенті Верховної Ради України не передбачено. 
Крім того, у всіх статтях 2321-2327, запропонованих до Регламенту Верховної Ради України, повторюються  однакові за змістом положення, які передбачають розгляд звіту на пленарному засіданні Верховної Ради України, зокрема: у статті 2321 – частина четверта, у статті 2322 – частина четверта, у статті 2323 – частина третя, у статті 2324 – частина третя, у статті 2325 – частина четверта. Тому Комітет вважає, що  варто було б залишити загальний порядок у першій з цих статей, зокрема – у частині четвертій  статті 2321, а у всіх наступних статтях запропонувати посилання на положення частини четвертої цієї статті. 
Комітет вважає за доцільне зауважити, що не у всіх запропонованих статтях після заслуховування звітів (доповідей) передбачено  прийняття відповідного рішення Верховної Ради України щодо правових наслідків обговорення звітів, доповідей. З цього приводу  Головне науково-експертне управління Апарату Верховної Ради України у своєму висновку, зокрема,  зазначає таке: «Варто також звернути увагу на те, що у новелах ст. ст. 232-3, 232-5 та 232-8 Регламенту, де передбачені процедури розгляду Верховною Радою України звітів, доповідей та інформації Голови Служби безпеки України про діяльність Служби безпеки України, Антимонопольного комітету України та Фонду державного майна України, а також інших державних органів та посадових осіб, відсутні положення щодо правових наслідків такого розгляду. На наш погляд, в положеннях зазначених статей доцільно було б передбачити акти реагування за наслідками розгляду  Верховною Радою України зазначених звітів та доповідей, адже в протилежному випадку мова повинна йти про процедуру інформування парламенту про свою діяльність зазначеними органами/посадовими особами, а не про їх звітність». 
   Також Комітет  звернув увагу на запропоновану  процедуру звітування Генерального прокурора - зміни до статті 213 та доповнення Регламенту Верховної Ради України новою статтею 2322   щодо висловлення  недовіри Генеральному прокурору. 
Відповідно до пункту 25 частини першої статті 85 Конституції України Верховна Рада України може висловити недовіру Генеральному прокуророві, що має наслідком його відставку з посади. У  частині  другій                статті 42 Закону України «Про прокуратуру» передбачено підстави припинення повноважень Генерального прокурора на адміністративній посаді, зокрема у разі: 1) висловлення Верховною Радою України недовіри  Генеральному прокурору, що має наслідком його відставку з цієї адміністративної посади; 2) закінчення строку перебування на посаді Генерального прокурора. Частиною другою статті 63 вказаного Закону передбачено, що порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про висловлення недовіри Генеральному прокурору встановлюється Регламентом Верховної Ради України.
У розвиток цього, положеннями статті 213 (Висловлення недовіри Генеральному прокуророві) Регламенту Верховної Ради України визначено процедуру висловлення недовіри  Генеральному прокуророві, зокрема, зазначене питання включається до порядку денного сесії Верховної Ради України за пропозицією не менш як третини народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради України, підтриманою їхніми підписами, і за яку проголосувало більше половини народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради України. До включення питання до порядку денного сесії Верховної Ради України підписи народних депутатів України можуть бути відкликані (частина друга цієї статті). Прийняття постанови про висловлення недовіри Верховної Ради України Генеральному прокуророві здійснюється відкритим поіменним голосуванням більшістю голосів народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради України і має наслідком його відставку з посади (частина четверта цієї статті).  
Водночас, автори законопроекту пропонують висловлення недовіри Генеральному прокуророві і в положеннях нової статті 2322, а статтю 213 Регламенту Верховної Ради України  доповнити новою частиною п’ятою такого змісту: «Дія цієї статті не поширюється на висловлення недовіри Генеральному прокурору у випадку, передбаченому статтею 2322 цього Регламенту». 
Генеральний прокурор у своєму листі висловлює  зауваження та пропозиції до законопроекту (реєстр. № 4131) і, зокрема, зазначає таке:
 «запропоновані проектом положення фактично спрямовано на запровадження процедури щорічного висловлювання Генеральному прокурору «вотуму довіри», що не кореспондується із вимогами статті 131-1 Конституції України, якими передбачено призначення його на посаду строком на шість років. Крім того, запропонований проектом механізм щодо висловлювання у такий спосіб недовіри Генеральному прокурору створює підґрунтя для здійснення політичного впливу на діяльність  прокуратури, а також прийняття відповідного рішення парламентом на підставі політичних мотивів»;     
  «необґрунтованою є пропозиція про звітування Генеральним прокурором щодо функціонування прокурорського самоврядування (всеукраїнська конференція прокурорів та Рада прокурорів України), які у своїй діяльності непідзвітні Генеральному  прокурору. Також не свідчить про виконання органами прокуратури конституційних повноважень інформація, яку пропонується включити до звіту Генерального  прокурора, щодо: чисельності органів прокуратури, виконання кошторисів, кількість проведення перевірок доброчесності прокурорів та дисциплінарних скарг стосовно прокурорів. У разі необхідності зазначена інформація може бути отримана з відкритих офіційних джерел або за відповідними запитом у порядку, визначеному Законом України «Про статус народного депутата України» або «Про доступ до публічної інформації». Вважаємо, що звіт Генерального прокурора має містити інформацію виключно щодо результатів реалізації органами прокуратури конституційних повноважень» - щодо змін до статті 6 Закону України «Про прокуратуру». 
Окрім зазначених вище зауважень Комітет також звернув увагу на запропоновані зміни до пункту 2 частини другої статті 23 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», якими  пропонується  замість слів і цифри                         «до 1 квітня» передбачити, що Директор Державного бюро розслідувань щороку у 45-денний строк після закінчення календарного року подає, зокрема, Верховній Раді України  письмовий звіт, а у змінах до інших законів України запропоновано положення, які передбачають конкретні дати, до яких державні органи чи посадові особи мають подати звіти, доповіді чи інформацію, що не відповідає загальній концепції запропонованих змін і може  вплинути на загальний порядок та строки розгляду такого звіту як головним комітетом, так і Верховною Радою України.
Крім цього, у запропонованій новій редакції статті 201 Закону України  «Про   Антимонопольний   комітет   України»  передбачаються  строки  подання щорічного звіту та строки розгляду  Верховною Радою України такого звіту, що також не узгоджується із загальною концепцією запропонованих змін до інших законів України щодо розгляду звітів Верховною Радою України, якою не передбачено обмеження для Верховної Ради України щодо строків розгляду відповідних  звітів.
 При підготовці висновку взято до уваги рішення Комітету з питань антикорупційної політики від 6 жовтня  2020 року  (протокол № 53) про те, що «законопроект  відповідає вимогам антикорупційного законодавства», та лист Фонду державного майна України, в якому також висловлено пропозиції до законопроекту (реєстр. № 4131). Зокрема, запропоновано у пункті 8 розділу І законопроекту слова і цифри «до 20 лютого» замінити словами і цифрою                           «до 1 травня», враховуючи те, що «відповідно до Закону постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2000 року № 419 затверджено Порядок подання фінансової звітності, згідно з яким річну фінансову звітність підприємства подають органам, до сфери управління яких вони належать, до 28 лютого наступного за звітним року. Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» річні загальні збори акціонерного товариства, на яких відбувається затвердження річного звіту товариства, розгляд звіту наглядової ради, звіту виконавчого органу та затвердження заходів за результатами його розгляду, затвердження звіту та висновків ревізійної комісії (ревізора), проводяться не пізніше 30 квітня наступного за звітним року. Узявши до уваги наведене, з метою забезпечення цілісності та повноти матеріалів звіту, врахування та відображення у ньому результатів фінансово-господарської діяльності підприємств, управління якими здійснює Фонд, пропонуємо встановити строк подання звіту Фонду – щорічно до 1 травня». У листі Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначено, що законопроект підтримується за умови врахування зауважень щодо запропонованих змін до статей 9, 18 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та до нової  статті 2327  Регламенту Верховної Ради України. 
Крім того, присутня на засіданні Комітету член Рахункової палати                  Іванова І.М. від імені Рахункової палати зазначила, що враховуючи новели до законопроекту (реєстр. № 4131), необхідним буде і внесення відповідних змін  до окремих статей Закону України «Про Рахункову палату», що стосується повноважень Голови та членів Рахункової палати щодо виступу на засіданнях Верховної Ради України, її органів, Кабінету Міністрів України, інших державних органів, а також щодо внесення змін до Регламенту Рахункової палати, а саме:  до частини четвертої статті 20, частини другої статті 23, статті 28, частини першої статті 30 Закону.
У висновку Головного науково-експертного управління висловлено низку зауважень до окремих положень внесеного законопроекту, зокрема, до нової редакції частини другої статті 201 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», до  частини дев’ятої статті 228, нових статей 2321 –  2328  Регламенту Верховної Ради України, до частини першої статті 11 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», до пункту 2 частини другої статті 23 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та до статті 18 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини».
Враховуючи викладене, законопроект (реєстр № 4131) потребує доопрацювання під час його підготовки до другого читання, зокрема, зміни до  статті 201 Закону України  «Про Антимонопольний комітет України»,  статті 23  «Про Державне бюро розслідувань», статей 14, 251, 252 Закону України «Про комітети Верховної Ради України», статей 213, 228, 2321 - 2328 Регламенту Верховної Ради України, та відповідно до частини першої статті 116  Регламенту Верховної Ради України, згідно з якою головний комітет, як виняток, може прийняти рішення про врахування внесених пропозицій і поправок щодо виправлень, уточнень, усунення помилок та/або суперечностей у тексті законопроекту, інших структурних частин законопроекту та/або інших законодавчих актів, що не були предметом розгляду в першому читанні, якщо про необхідність їх внесення було зазначено у висновках цього головного комітету та/або експертного підрозділу Апарату Верховної Ради України і оголошено головуючим на пленарному засіданні під час розгляду такого законопроекту у першому читанні, необхідно внести зміни до частини четвертої статті 20, частини другої статті 23, статті 28, частини першої статті 30 Закону України «Про Рахункову палату».
Керуючись положеннями пункту 1 частини першої   статті 111,   пункту   1  частини  першої  статті 114, частини першої статті 116  Регламенту Верховної Ради України,  Комітет ухвалив висновок на проект Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення ефективної реалізації парламентського контролю», внесений народними депутатами України Разумковим Д.О., Арахамією Д.Г., Корнієком О.С, Бойком Ю.А., Тимошенко Ю.В., Соболєвим С.В., Геращенко І.В., Рахманіним С.І. та іншими (всього 47 підписів) (реєстр. № 4131 від 18.09.2020), та прийняв рішення рекомендувати Верховній Раді України за наслідками розгляду законопроекту в першому читанні прийняти його за основу, з урахуванням зауважень і пропозицій Комітету, та дорученням Комітету підготувати його до другого читання.    
Співдоповідачем від Комітету  на пленарному засіданні з цього питання визначено голову Комітету. 

Голова Комітету                                                                С.В.КАЛЬЧЕНКО