До реєстр. № 2203
від 03.10.2019

Комітет з питань антикорупційної політики

ВИСНОВОК 

на відповідність оформлення та реєстрації вимогам закону, Регламенту Верховної Ради України та прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обмеження спільної роботи близьких осіб», внесеного народними депутатами України Сюмар В.П., Фріз І.В., Геращенко І.В. (реєстр. № 2203 від 03.10.2019)

Комітет на засіданні 16 жовтня 2019 року (протокол № 11), згідно з дорученням Голови Верховної Ради України Разумкова Д.О. від 4 жовтня
2019 року, розглянув на відповідність оформлення та реєстрації вимогам закону, Регламенту Верховної Ради України та прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам проект Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обмеження спільної роботи близьких осіб», внесений народними депутатами України Сюмар В.П., Фріз І.В., Геращенко І.В. (реєстр. № 2203 від 03.10.2019).
Основною метою проекту Закону, як зазначають ініціатори його внесення у пояснювальній записці, є врегулювання питань, пов’язаних з обмеженням спільної роботи близьких осіб на посадах помічників-консультантів депутатів усіх рівнів. 
Для реалізації вказаної мети законопроектом пропонується внести зміни до законів України «Про запобігання корупції» (стаття 27), «Про статус народного депутата України» (стаття 34), «Про статус депутатів місцевих рад»
(стаття 29-1), «Про статус депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим» (стаття 28) та до Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 № 379/95-ВР. 
Відповідно до частини четвертої статті 93 Регламенту Верховної Ради України Комітет зазначив, що проект Закону (реєстр. № 2203) подано суб’єктами права законодавчої ініціативи з дотриманням положень статей 89-92 Регламенту Верховної Ради України, водночас містить певні недоліки техніко-юридичного характеру, зокрема, якщо зміни вносяться до закону, викладеного в новій редакції – вони вносяться до його основної редакції з посиланням на джерело офіційного опублікування цієї редакції. Чинний Закон України «Про статус народного депутата України» діє в редакції Закону 2328-III від 22.03.2001 (ВВР, 2001, №42, ст. 212), що має бути відображено і в джерелах опублікування, на які йде посилання в законопроекті.
Оскільки окремі положення законопроекту стосуються змін до законодавства з питань статусу народного депутата України, то по суті їх правового змісту Комітет звернув увагу на таке.
Відповідно до положень Закону України «Про запобігання корупції» народні депутати України є суб’єктами, на яких поширюється дія вказаного Закону (підпункт «б» пункту 1 частини першої статті 3).
Статтею 27 Закону України «Про запобігання корупції» (далі – Закон
№ 1700) встановлено обмеження спільної роботи близьких осіб, відповідно до чинної редакції частини першої якої особи, зазначені у пунктах «а», «в» - «з» пункту 1 частини першої статті 3 вказаного Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв’язку з виконанням повноважень близьким їм особам. Тобто серед переліку таких осіб, які не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб, народні депутати України відсутні. 
Водночас, доповненням вказаного переліку пунктом «б», що запропоновано у підпункті 1 пункту 1 Розділу І законопроекту, передбачено таке обмеження і щодо народних депутатів України. Таким чином народні депутати України у разі прийняття запропонованих змін не зможуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб.
Оскільки чинною редакцією статті 27 Закону № 1700 передбачено, що вказане обмеження не поширюється на близьких осіб, які прямо підпорядковані один одному у зв’язку з набуттям одним з них статусу виборної особи (пункт 2 абзацу третього частини першої статті 27), то у додаток до змін, що пропонуються до абзацу першого частини першої статті 27, автори законопроекту доповнюють пункт 2 абзацу третього частини першої статті 27 нормами, згідно з якими обмеження спільної роботи близьких осіб не поширюється у зв’язку з набуттям однією з осіб статусу виборної особи, крім випадків прийняття близької особи на роботу помічником-консультантом народного депутата України (підпункт 2 пункту 1 Розділу І законопроекту).
У зв’язку з такими змінами до законодавства з питань запобігання корупції пропонуються зміни і до спеціального законодавства, що регулює правовий статус помічника-консультанта народного депутата України: зокрема, це зміни до частини другої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» (пункт 2 Розділу І законопроекту) та до частини другої статті 1.1 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 № 379/95-ВР (пункт 5 Розділу І законопроекту), відповідно до яких (змін) пропонується доповнити перелік вимог до особи, яка може бути помічником-консультантом народного депутата України: лише громадянин України, що має середню спеціальну чи вищу освіту і вільно володіє державною мовою, з урахуванням обмежень, передбачених статтею 27 Закону України «Про запобігання корупції». Водночас Комітет зауважив, що таке доповнення є редакційно невдалим, оскільки зі змісту положення вбачається, що обмеження, передбачене статтею 27 Закону України «Про запобігання корупції», формально стосується, зокрема,
і вільного володіння державною мовою. Тому для забезпечення правової визначеності редакційно правильним буде доповнення зазначених вище статей Закону та Положення новим реченням щодо обмеження роботи на посаді помічника-консультанта особи, близької народному депутатові України. 
Крім того, у положеннях законодавства про освіту відсутнє поняття «середньої спеціальної освіти», яка до набрання чинності Законом України
«Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VІІ прирівнювалася до неповної вищої освіти освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста, а після набрання чинності вказаним Законом диплом про вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (початкова вища освіта) прирівнюється до диплома про вищу освіту за освітньо-професійним ступенем молодшого бакалавра. Тому поряд із запропонованими змінами до статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та до статті 1.1 Положення про помічника консультанта народного депутата України доцільно було би запропонувати відповіді зміни у частині вимог до освіти особи, яка може бути помічником-консультантом народного депутата України.
У зв’язку із прийняттям Закону України «Про державну службу» (від 10.12.2015 № 889-VIII) змінився статус помічника-консультанта народного депутата України, посада якого відповідно до положень статті 92 вказаного Закону належить до посад патронатної служби. 
У свою чергу 2 жовтня 2019 року Верховною Радою України було прийнято проект Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення ефективності інституційного механізму запобігання корупції » (реєстр. № 1029), який 9 жовтня ц.р. направлено на підпис Президенту України, та положеннями якого (відповідно до тексту законопроекту, підготовленого до другого читання) доповнено пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» пунктом «ї», згідно з яким, зокрема, особи, що займають посади патронатної служби, визначені Законом України «Про державну службу», крім тих осіб, які виконують свої обов’язки на громадських засадах, є суб’єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в тому числі у частині здійснення фінансового контролю.
Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями частини четвертої статті 93 Регламенту Верховної Ради України, Комітет ухвалив зазначений експертний висновок на відповідність оформлення та реєстрації вимогам закону, Регламенту Верховної Ради України та прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обмеження спільної роботи близьких осіб», внесеного народними депутатами України Сюмар В.П., Фріз І.В., Геращенко І.В. (реєстр. № 2203 від 03.10.2019), та прийняв рішення направити його до Комітету з питань антикорупційної політики, який визначено головним з підготовки і попереднього розгляду цього законопроекту.

Голова Комітету							С.В.КАЛЬЧЕНКО