До реєстр. № 7243 
                              від 27.10.2017

ВЕРХОВНА РАДА УКРАЇНИ

ВИСНОВОК
на проект Закону України «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів України щодо уточнення процедури застосування заходів, які обмежують права і свободи народного депутата України», внесений народним депутатом України Білозір О.В. (реєстр. № 7243 від 27.10.2017 ) 

Комітет на засіданні 17 січня 2018 року (протокол № 105) розглянув за дорученням Голови Верховної Ради України Парубія А.В. від 31 жовтня        2017 року проект Закону України «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів України щодо уточнення процедури застосування заходів, які обмежують права і свободи народного депутата України», внесений народним депутатом України Білозір О.В. (реєстр. № 7243 від 27.10.2017) та лист заступника Генерального прокурора Стрижевської А.А. від 19.12.2017         № 12/2-345вих-17.
Метою законопроекту, як зазначено у пояснювальній записці до нього, є «уточнення процедури застосування заходів, які обмежують права і свободи народного депутата України під час проведення правоохоронними органами досудового слідства в кримінальних провадженнях, в яких народний депутат України підозрюється у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, затримання та арешт народного депутата та приведення цієї процедури у відповідність до меж, встановлених Конституцією України».
Для забезпечення вказаної мети автор законопроекту пропонує викласти частину третю статті 482 Кримінального процесуального кодексу України та частину другу статті 27 Закону України «Про статус народного депутата України» у нових редакціях, якими передбачити, що обшук народного депутата України чи огляд його особистих речей і багажу, транспорту, жилого чи службового приміщення, а також порушення таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції та застосування інших заходів, в тому числі негласних слідчих дій, що відповідно до закону обмежують права і свободи народного депутата України, допускаються лише з дозволу суду, за клопотанням Генерального прокурора (виконувача обов’язків Генерального прокурора), у разі, якщо народний депутат України  підозрюється у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, а іншими способами одержати інформацію неможливо.
Відповідно до частин першої та третьої статті 93 Регламенту Верховної Ради України Комітет зазначив, що проект Закону внесено на реєстрацію згідно з частинами першою, другою та шостою статті 91 Регламенту Верховної Ради України разом з проектом постанови, яку пропонується Верховній Раді України прийняти за результатами його розгляду, пропозицією щодо кандидатури доповідача на пленарному засіданні, пояснювальною запискою, порівняльною таблицею та електронним файлом.
Водночас, при оформленні законопроекту допущено деякі неточності техніко-юридичного характеру, а саме у разі внесення змін до законів, постанов, які містять положення нормативного характеру, обов’язково наводиться джерело опублікувань всіх змін, які вносилися до закону, постанови. Це правило не дотримано у поданому проекті Закону.  
  По суті правового змісту запропонованих змін Комітет зазначив таке. 
Положення статті 19 Конституції України передбачають, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною п’ятою статті 83 Конституції України передбачено, що порядок роботи Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.
Відповідно до частин першої та третьої статті 80 Конституції України, частини другої статті 482 Кримінального процесуального кодексу України, частини першої статті 27 Закону України «Про статус народного депутата України», частини першої статті 218 Регламенту Верховної Ради України народним депутатам України гарантується депутатська недоторканність, народні депутати України не можуть бути без згоди Верховної Ради України притягнені до кримінальної відповідальності, затримані чи заарештовані.
Особливості порядку притягнення народного депутата України до відповідальності визначаються Конституцією України, Законом України «Про статус народного депутата України» та Регламентом Верховної Ради України (частина третя статті 27 Закону України «Про статус народного депутата України»).
Чинною редакцією частини третьої статті 482 Кримінального процесуального кодексу України та частини другої статті 27 Закону України «Про статус народного депутата України»  передбачено, що обшук, затримання народного депутата України чи огляд особистих речей і багажу, транспорту, жилого чи службового приміщення народного депутата, а також порушення таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції та застосування інших заходів, що відповідно до закону обмежують права і свободи народного депутата України, допускаються лише у разі, коли Верховною Радою України надано згоду на притягнення його до кримінальної відповідальності, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.
Пропонуючи в поданому законопроекті, виключивши слова «затримання», здійснення обшуку народного депутата України чи огляду його особистих речей і багажу, порушення таємниці листування, телефонних розмов тощо з дозволу суду, автором залишено поза увагою питання пов’язане із особливим порядком притягнення народного депутата України до кримінальної відповідальності, а саме необхідність надання згоди Верховною Радою України (частина третя статті 80 Конституції України), що матиме наслідком порушення гарантії забезпечення особистої свободи та убезпечення від незаконного впливу і тиску народного депутата України з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових осіб цих органів, установ, організацій, підприємств тощо.
Також Комітет звернув увагу на те, що обшук – це слідча дія, що являє собою процесуальне примусове обстеження приміщень, місцевості, окремих осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також установлення місцезнаходження розшукуваних осіб (науково-практичний коментар до статті 234 Кримінального процесуального кодексу України).
Відповідно до положень вказаної вище статті обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. У разі необхідності проведення обшуку слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке повинно містити відомості, зокрема, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв’язку з розслідуванням якого подається клопотання; правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність тощо. 
Частиною першою статті 223 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв’язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності (пункти 5, 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України). При цьому притягнення до кримінальної відповідальності це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (пункт 14 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України). Повідомлення про підозру  здійснюється у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;                          2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;
3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення (стаття 276 Кримінального процесуального кодексу України).
З огляду на викладене, обшук проводиться не з метою виявлення кримінального правопорушення, а для встановлення обставини його вчинення і здійснюється після повідомлення особі про підозру у вчиненні нею вже виявленого кримінального правопорушення, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Окремо Комітет звернув увагу, що Європейська Комісія «За демократію через право» неодноразово у своїх висновках наголошувала, що поточний стан верховенства права в Україні ще не дозволяє повністю скасувати депутатську недоторканність, а тому наявність спеціального правового захисту парламентарів від арешту, затримання та судового переслідування може бути небезпечним для функціонування та автономії парламенту (Висновок Європейської Комісії «За демократію через право» від 19 червня 2015 року CDL-AD(2015)013, звіт Венеціанської комісії CDL-AD(2014)011, п. 11).
Крім цього, у своєму рішенні  № 7-рп/2003 від 10 квітня 2003 року Конституційний Суд України установив, що частиною другою статті 27 Закону України «Про статус народного депутата України» передбачено,  що  застосування  певних заходів,  які відповідно до закону  обмежують  права  і  свободи  народного  депутата  України (обшук,  огляд особистих речей,  багажу тощо), допускається лише у разі, коли Верховною Радою України надано  згоду  на  притягнення його до кримінальної відповідальності. 
Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні  від                            26 червня 2003 року № 12-рп/2003 (справа про гарантії депутатської недоторканності) зазначив, що «Депутатська недоторканність є елементом статусу народного депутата України і конституційною гарантією,  яка спрямована  на  створення  належних умов   для   безперешкодного   та   ефективного   здійснення   ним депутатської діяльності  (депутатських  повноважень).  Вона  не  є особистим привілеєм,  а має публічно-правовий характер.  Її мета - не тільки убезпечити народного депутата  України  від  незаконного втручання  в  його  депутатську діяльність,  а й сприяти належному функціонуванню парламенту».
Разом з тим, 19 жовтня 2017 року Верховною Радою України прийнято рішення про направлення законопроектів «Про внесення змін до статті 80 Конституції України (щодо недоторканності народних депутатів України) (реєстр. № 7203) та «Про внесення змін до Конституції України»   (в частині скасування депутатської недоторканності) (реєстр. № 6773) до Конституційного Суду України для одержання висновків щодо відповідності вимогам статей 157 і 158 Конституції України, запропоновані зміни до статті 27 Закону України «Про статус народного депутата України» можуть бути розглянуті Верховною Радою України в разі прийняття одного із вищевказаних законопроектів, як закону, та внесення відповідних змін до Кримінального процесуального кодексу України, Закону України «Про статус народного депутата України» та Регламенту Верховної Ради України щодо порядку притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешту народного депутата України.
Комітетом взято до уваги лист заступника Генерального прокурора Стрижевської А.А., в якому зазначено, що законопроектом (реєстр. № 7243) «штучно» обмежено види злочинів, за вчинення яких у народного депутата можливо провести обшук, огляд його речей і багажу тощо. Так, відповідно до запропонованої норми все вищенаведене буде можливе виключено «у разі, якщо народний депутат підозрюється у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину». Крім цього, «цілком безпідставно» для проведення обшуків, оглядів особистих речей тощо встановлюється спеціальна процедура супроводу всіх цих дій особисто Генеральним прокурором. «Це означає, що в кожному кримінальному провадженні Генеральний прокурор має бути визначений процесуальним керівником, готувати відповідні процесуальні документи і звертатись з ними до суду (слідчого судді)». Також в листі зазначено, що проектом без жодних на те підстав виключається конституційна вимога про недопустимість затримання народного депутата України без попереднього отримання на це згоди Верховної Ради України». 
З урахуванням викладеного Генеральна прокуратура вважає законопроект (реєстр. № 7243) неприйнятним.
Враховуючи вищезазначене та керуючись положеннями частини третьої статті 93, Комітет ухвалив висновок на проект Закону України «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів України щодо уточнення процедури застосування заходів, які обмежують права і свободи народного депутата України» (реєстр. № 7243 від 27.10.2017), та прийняв рішення рекомендувати Верховній Раді України не включати цей законопроект до порядку денного сесії Верховної Ради України, а у разі його включення за наслідками розгляду даного законопроекту в першому читанні відхилити його.

Перший заступник
голови Комітету							П.В.ПИНЗЕНИК