До реєстр. № 3588
від 07.12.2015

          ВЕРХОВНА РАДА УКРАЇНИ

ВИСНОВОК

на проект Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус народного депутата України» (щодо доступу до інформації з обмеженим доступом)», внесений народним депутатом України Власенком С.В. (реєстр. № 3588 від 07.12.2015)

Комітет на засіданні 13 липня 2016 року (протокол № 58), на виконання доручення Голови Верховної Ради України від 8 грудня 2015 року, розглянув на відповідність оформлення та реєстрації законопроекту вимогам закону, Регламенту Верховної Ради України і прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів і по суті правового змісту проект Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус народного депутата України» (щодо доступу до інформації з обмеженим доступом)», внесений народним депутатом України Власенком С.В. (реєстр. № 3588 від 07.12.2015), висновки комітетів з питань запобігання і протидії корупції від 27 січня 2016 року (лист № 04-19/17-7432), з питань бюджету від 27 січня 2016 року (лист № 04-13/8-188 (22711), лист Комітету з питань європейської інтеграції (№ 04-17/10-121 (29241) від 28.01.2016) та висновок Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України за № 16/3-83/3588 (16841) від 26 січня 2016 року.

Поданим проектом Закону пропонується внести зміни до Закону України «Про статус народного депутата України» – доповнити новою статтею 161, положеннями якої передбачити право народного депутата України на отримання інформації з обмеженим доступом. 
Такі зміни пропонуються, як зазначає автор законопроекту у пояснювальній записці до нього, з метою усунення колізій між Законом України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про статус народного депутата України»; законодавчого закріплення безперешкодного доступу народних депутатів України до інформації, що визначена законом як «інформація з обмеженим доступом».
В першу чергу Комітет звернув увагу на окремі недоліки техніко-юридичного характеру, що є в оформленні законопроекту, зокрема:
-	якщо зміни вносяться до закону, викладеного в новій редакції – вони вносяться до його основної редакції з посиланням на джерело офіційного опублікування цієї редакції. Чинний Закон України «Про статус народного депутата України» діє в редакції Закону 2328 – III від 22.03.2001 (ВВР, 2001, №42, ст. 212), що має бути відображено і в джерелах опублікування, на які йде посилання в законопроекті;
-	визначення термінів, які наводяться в законопроекті, має відповідати їх змісту, що міститься в чинному законодавстві, та має бути однаковим у всьому тексті закону, саме тому у законопроекті має вживатися словосполучення «народний депутат», а не «народний депутат України». Так само автор законопроекту у частині четвертій запропонованої статті 161 вживає словосполучення «інформація, що відповідно до Конституції України, не може бути засекречена», водночас Основний закон не містить поняття «засекреченої» інформації.

По суті правового змісту законопроекту Комітет зауважив.
У новій статті 161, якою пропонується доповнити Закон України «Про статус народного депутата України» (далі – Закон), зокрема у частині першій передбачено, що з метою здійснення своїх повноважень народний депутат України має право на звернення чи запит щодо отримання інформації з обмеженим доступом. 
З приводу змісту цієї частини Комітет зазначив, що право народного депутата України на депутатський запит та депутатське звернення унормовано положеннями статті 86 Конституції України, статтями 15, 16 Закону. Запропоноване автором законопроекту право на звернення чи запит на отримання інформації з обмеженим доступом не відповідає правовій природі інститутів депутатського запиту та депутатського звернення (їх визначенню, порядку направлення, строків та порядку їх розгляду, відповідальності за невиконання вимог Закону щодо розгляду депутатських запитів, звернень).
У частині шостій запропонованої статті 161 Закону наводиться перелік питань, що не можуть бути предметом депутатського запиту чи звернення. Як вже зазначалось вище, право народного депутата України на депутатський запит визначено у статті 15 Закону, а на депутатське звернення – відповідно
у статті 16. Тому запропоновані зміни не узгоджуються із змістом статті 161. Також викликає сумнів і суть запропонованої частини, оскільки при направленні депутатських звернень народні депутати України мають дотримуватись зокрема, рішень Конституційного Суду України, як частини національного законодавства України. В свою чергу Конституційним Судом України детально розтлумачено положення законодавства України, які стосуються порядку надання інформації за запитами і зверненнями народного депутата України (зокрема, це рішення Конституційного Суду України від 19 травня 1999 року № 4-рп/99, від 11 квітня 2000 року № 4-рп/2000, від 20 березня 2002 року № 4-рп/2002, від 5 березня 2003 року № 5-рп/2003, від 14 жовтня 2003 року № 16-рп/2003 тощо).
Крім цього право народного депутата України знайомитися з будь-якою конфіденційною та таємною інформацією з питань депутатської діяльності передбачене частиною третьою статті 19 Закону.
Водночас, частиною сьомою статті 19 Закону передбачені обмеження у використанні народним депутатом України інформації. А саме: «Народний депутат не може розголошувати інформацію, яка стала йому відомою під час здійснення депутатських повноважень, якщо ця інформація: була йому надана під час підготовки чи розгляду питань, що були розглянуті на закритих засіданнях Верховної Ради України та її органів; є конфіденційною чи таємною відповідно до закону і стала йому відомою у зв’язку з виконанням депутатських повноважень».
Передбачене частиною третьою статті 19 Закону право народного депутата України знайомитися з будь-якою конфіденційною та таємною інформацією по суті є тотожним запропонованому у частині другій статті 161 (якою доповнюється Закон) праву на ознайомлення з інформацією з обмеженим доступом. Оскільки положення Закону України «Про інформацію» дає наступні класифікації видів інформації: за змістом (інформація про фізичну особу, інформація довідково-енциклопедичного характеру, інформація про товар (роботу, послугу), науково-технічна, екологічна, податкова, правова, статистична, соціологічна інформація, інші види інформації); за порядком доступу інформація є відкритою та з обмеженим доступом.
Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (частина перша статті 21 Закону України «Про інформацію»). 
В свою чергу, конфіденційною є інформація про фізичну особу, до якої, зокрема, належать дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень (частина друга статті 11, частина друга статті 21 Закону України «Про інформацію»).
Також у статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено види інформації з обмеженим доступом, вимоги до обмеження доступу, окремі категорії відомостей, доступ до яких не може бути обмежено, а також інші положення щодо інформації з обмеженим доступом. Частина перша зазначеної статті визначає вичерпний перелік видів інформації з обмеженим доступом (який є тотожним визначеному у статті 21 Закону України «Про інформацію»): конфіденційна інформація, таємна інформація та службова інформація.
Таким чином народний депутат України не позбавлений права на ознайомлення з інформацією з обмеженим доступом. 
Комітет вважає сумнівним запропоноване автором законопроекту посилання на можливість розголошення певної інформації, яка стала відомою народному депутату України, та яка відповідно до Конституції України «не може бути засекречена», або ж не є інформацією з обмеженим доступом, оскільки, в першу чергу, Конституція України не містить поняття «засекреченої інформації» та не дає визначення поняттю «інформації з обмеженим доступом», а частиною другою статті 32 Конституції України передбачено застереження щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації. 
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 20.01.2012
№ 2-рп/2012, надаючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України зазначив, що відповідно до частин першої, другої статті 32 Основного Закону України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац другий частини першої статті 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб’єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 14 Закону України «Про захист персональних даних»; конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частина друга статті 21 Закону України «Про інформацію».
Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.
Під час розгляду Комітетом законопроекту народні депутати України – члени Комітету висловили застереження, що передбачаючи право народного депутата України на отримання інформації з обмеженим доступом, необхідно обов’язково передбачити норму щодо відповідальності за розголошення такої інформації. 
Тому автор законопроекту погодився з пропозицією Комітету, що з метою дотримання положень статті 116 Регламенту Верховної Ради України та наступної можливості доопрацювання окремих положень законопроекту до другого читання, під час розгляду проекту Закону (реєстр. № 3588) Верховною Радою України у першому читанні запропонувати ще й зміни до статті 19 Закону України «Про статус народного депутата України» (доповнити новою частиною, згідно з якою народний депутат України, в разі розголошення інформації з обмеженим доступом, яка стала йому відомою у зв’язку з виконанням депутатських повноважень, несе адміністративну чи кримінальну відповідальність відповідно до Закону). У зв’язку з цим, враховуючи положення частини восьмої статті 90 Регламенту Верховної Ради України, при підготовці законопроекту до другого читання, доповнити його розділом «Перехідні положення», в якому передбачити зміни до відповідних кодексів. 
У висновку Головного науково-експертного висновку Апарату Верховної Ради України наводиться низка застережень стосовно запропонованих змін та йдеться про доцільність відхилення законопроекту за результатами його розгляду в першому читанні.
З огляду на викладене, керуючись положеннями статті 108, пункту 1 частини першої статті 111, пункту 1 частини першої статті 114 Регламенту Верховної Ради України, Комітет ухвалив висновок на проект Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус народного депутата України» (щодо доступу до інформації з обмеженим доступом)», внесений народним депутатом України Власенком С.В. (реєстр. № 3588 від 07.12.2015), та прийняв рішення рекомендувати Верховній Раді України за наслідками розгляду законопроекту в першому читанні прийняти його за основу з врахуванням зауважень Комітету та доручити головному Комітету підготувати законопроект до другого читання.

Співдоповідачем від Комітету на пленарному засіданні Верховної Ради України визначено першого заступника голови Комітету.
Проект Постанови Верховної Ради України додається.

Перший заступник 
голови Комітету				   	                    П.В.ПИНЗЕНИК