До проекту Закону України
(реєстр. № 3205 від  01.10.2015)

ВЕРХОВНА РАДА УКРАЇНИ

ВИСНОВОК

на проект Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» щодо добровільного зняття депутатської недоторканності», внесений народним депутатом України Левченком Ю.В. (реєстр. № 3205   від  01.10.2015)
  
На виконання доручення Голови Верховної Ради України 
Гройсмана В.Б. від 5 жовтня 2015 року Комітет на засіданні 11 травня ц.р. (протокол № 51) розглянув проект Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» щодо добровільного зняття депутатської недоторканності», внесений народним депутатом України Левченком Ю.В. (реєстр. № 3205 від 01.10.2015), який згідно з Постановою Верховної Ради України від 03.02.2016 №974-VIII  включено до порядку денного четвертої сесії Верховної Ради України восьмого скликання, висновки комітетів Верховної  Ради України з питань правової політики та правосуддя від 04.11.2015 № 04-29/21-5761 (273436),         з питань європейської інтеграції від 17.11.2015 № 04-17/10-1409 (284736),           з питань бюджету від 14.12.2015 № 04-13/8-3473 (311374), висновок Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України від 26.02.2016 № 16/3-244/3205/45875.
У поданому законопроекті пропонується доповнити Регламент Верховної Ради України статтею 2181 про подання народним депутатом України заяви про надання Верховною Радою України згоди на притягнення його до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт.
Метою законопроекту є «закріплення за народним депутатом України права подавати заяву про надання Верховною Радою України згоди на його притягнення до кримінальної відповідальності, затримання за умови вручення повідомлення про підозру та арешт. Прийняття цього законопроекту дозволить підвищити відповідальність депутатського корпусу, усуне штучні бар’єри між народними депутатами та народом».
Відповідно до частин першої та третьої статті 93 Регламенту Верховної Ради України Комітет зазначив, що проект Закону внесено на реєстрацію згідно з частинами першою, другою та шостою статті 91 Регламенту Верховної Ради України разом з проектом постанови, яку пропонується Верховній Раді України прийняти за результатами його розгляду, пропозицією щодо кандидатури доповідача на пленарному засіданні, пояснювальною запискою, порівняльною таблицею та електронним файлом. 
Водночас Комітет зауважив, що при оформленні законопроекту допущено техніко-юридичні неточності. Так, у поданні, тексті законопроекту та в доданих до нього матеріалах  має бути посилання  на Регламент Верховної Ради України, затверджений Законом України «Про Регламент Верховної Ради України», оскільки зазначений Закон України за структурою має два пункти. 
Крім того, назва законопроекту не відповідає його змісту, оскільки в назві йдеться про добровільне зняття депутатської недоторканності, а                            у законопроекті  - про подання заяви про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт.  
По суті поданого проекту Закону Комітет зазначив таке.
Статус народного депутата України, гарантії його депутатської недоторканності визначені Конституцією України, Законом України «Про статус народного депутата України», Регламентом Верховної Ради України.  Так, депутатська недоторканність має цільове призначення – забезпечення безперешкодного та ефективного здійснення народним депутатом України своїх функцій. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правовий характер.
Депутатська недоторканність передбачає особливий порядок притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народних депутатів України. Так, згідно з положеннями частини третьої  статті 80 Конституції України, народні депутати України не можуть бути без згоди Верховної Ради України притягнені до кримінальної відповідальності, затримані чи заарештовані.
Ці конституційні приписи відображені також у частині першій  статті 27 Закону України «Про статус народного депутата України». Водночас, у частині третій цієї статті  визначено, що особливості порядку притягненні народного депутата України до відповідальності визначаються Конституцією України, цим Законом та Регламентом Верховної Ради України.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні (справа про гарантії депутатської недоторканності) від 26.06.2003 року № 12-рп/2003 зазначив, що «положення частини першої статті 80 Конституції України, за яким народним депутатам України гарантується депутатська недоторканність, та відповідне положення частини першої статті 27 Закону України «Про статус народного депутата України» треба розуміти так, що депутатська недоторканість як елемент статусу народного депутата України  є конституційною гарантією безперешкодного та ефективного здійснення народним депутатом України своїх повноважень і передбачає звільнення його від юридичної відповідальності у визначених Конституцією України випадках та особливий порядок  притягнення народного депутата України до кримінальної відповідальності, його затримання, арешту, а також застосування інших заходів, повʼязаних  з обмеженням його особистих прав і свобод».
Порядок розгляду питань притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народного депутата України  встановлений статтями 218 – 221 Регламенту Верховної Ради України.  
Як вже зазначалось вище, у поданому законопроекті запропоновано доповнити Регламент Верховної Ради України новою статтею 2181, відповідно до якої народний депутат України, шляхом подання відповідної заяви,  може самостійно ініціювати питання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання за умови вручення повідомлення про підозру та арешт.
У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України  від  27 жовтня 1999 року № 9-рп/99 (справа про депутатську недоторканність)  зазначено, що «Відповідно до  частини  першої  статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину  і  не  може  бути піддана  кримінальному покаранню,  доки її вину не буде доведено в законному порядку і  встановлено  обвинувальним  вироком  суду,  а згідно  із  статтею  3  Кримінального  кодексу України кримінальній   відповідальності   підлягає  лише  особа,  винна  у вчиненні  злочину,  тобто  така,  що  умисно  або  з необережності вчинила  передбачене законом суспільно небезпечне діяння. Ніхто не може  бути  визнаний  винним  у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному  покаранню інакше як за вироком суду й відповідно до закону. Кримінальна відповідальність   передбачає   офіційну   оцінку відповідними державними органами  поведінки  особи  як  злочинної. Підставою  кримінальної  відповідальності  є  наявність  у діяннях особи складу злочину, передбаченого кримінальним законом. В  зміст  терміна  «притягнення  до кримінальної відповідальності» вкладається факт пред’явлення особі обвинувачення. Історичний аналіз  правових норм,  які регламентували питання депутатської недоторканності,  свідчить  про  те,  що  з  моментом притягнення  особи  до  кримінальної відповідальності пов’язується факт пред’явлення їй обвинувачення у вчиненні злочину. Тому сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної  особи,  затримання, взяття  під варту,  пред’явлення їй обвинувачення не можна визнати як  кримінальну  відповідальність.  Особа  не  несе   кримінальної відповідальності до тих пір, поки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили».
У резолютивній частині вищезазначеного Рішення Конституційний Суд України зазначив, що «згода Верховної Ради України  на  притягнення  народного депутата   України до  кримінальної  відповідальності  має  бути одержана до пред’явлення йому  обвинувачення  у  вчиненні  злочину відповідно до чинного Кримінально-процесуального кодексу України. Депутатська  недоторканність  поширюється  на  народного депутата України з  моменту  визнання  його  обраним  за  рішенням відповідної  виборчої  комісії і до моменту припинення повноважень народного депутата України». 
	Виходячи з вищевикладеного, Комітет дійшов висновку, що пропозиція суб’єкта права законодавчої ініціативи про самостійне ініціювання народним депутатом України питання про надання згоди на притягнення його до кримінальної відповідальності, затримання за умови вручення повідомлення про підозру та арешт шляхом подання відповідної заяви, не відповідає положенням Конституції України, оскільки, відповідно до частини першої статті 62 Основного Закону, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Комітет привернув увагу, що 16 січня 2015 року Президентом України поданий на розгляд Верховної Ради України  проект Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо недоторканності народних депутатів України та суддів» (реєстр. № 1776), яким пропонувалось, зокрема, виключити частину першу та третю статті 80 Конституції України, згідно з якими народним депутатам України гарантується депутатська недоторканність  та народні депутати не можуть бути без згоди Верховної Ради України притягнені до кримінальної відповідальності, затримані чи заарештовані.  Наразі зазначений законопроект (реєстр. № 1776) розглянуто Комітетом з питань правової політики та правосуддя, який  відповідно до положень частини першої статті 93 Регламенту Верховної Ради України визначено головним з підготовки і попереднього розгляду законопроекту, підготовлено експертний висновок Комітету щодо нього, та очікує розгляду Верховною Радою України. 
При попередньому опрацюванні законопроекту взято до уваги  висновки щодо нього, які надійшли від інших комітетів Верховної Ради України:
- Комітет з питань правової політики та правосуддя у своєму висновку зазначає, що законопроект не суперечить положенням Конституції України;
- Комітет з питань європейської інтеграції на своєму засіданні «дійшов висновку про те, що законопроект не належить до пріоритетних сфер адаптації законодавства України до законодавства ЄС, або регулюється національним законодавством країн-членів ЄС»;
- Комітет з питань бюджету за наслідками розгляду законопроекту ухвалив рішення, що проект закону не має впливу на показники бюджету.
Головне науково-експертне управління Апарату Верховної Ради України у своєму висновку від 26.02.2016 № 16/3-244/3205/45875 зазначає, що «з огляду  на найвищу юридичну силу норм Конституції України конституційні гарантії недоторканності народного депутата України не можуть бути змінені чи скасовані шляхом прийняття норм звичайного закону навіть у тому випадку, коли такий закон передбачає добровільне відмову депутата від цих гарантій. Народний  депутат не може за власним розсудом коригувати конституційно визначені елементи свого правового статусу і обмежувати реалізацію своїх повноважень до їх припинення», а отже, за результатами розгляду у першому читанні законопроект доцільно відхилити.
Враховуючи вищевикладене, згідно з частинами першою та третьою статті 93 Регламенту Верховної Ради України, Комітет ухвалив висновок на проект Закону України  «Про внесення змін до Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» щодо добровільного зняття депутатської недоторканності», внесений народним депутатом України Левченком Ю.В. (реєстр. № 3205 від  01.10.2015), та прийняв рішення рекомендувати Верховній Раді України, відповідно до пункту 2 частини першої статті 114 Регламенту Верховної Ради України, за наслідками розгляду законопроекту в першому читанні  відхилити його. 
Співдоповідачем від Комітету з цього питання на пленарному засіданні Верховної Ради України визначено першого заступника голови Комітету.
	Проект Постанови Верховної Ради України  додається.

Перший заступник
Голови Комітету                                                        П.В.ПИНЗЕНИК