До реєстр. № 2539а
від 28.08.2015

          ВЕРХОВНА РАДА УКРАЇНИ

ВИСНОВОК

на проект Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (щодо розширення змісту поняття «депутатське звернення»)», внесений народним депутатом України Кривошеєю Г.Г. (реєстр. № 2539а від 28.08.2015) 

Комітет на засіданні 23 грудня 2015 року (протокол № 41), на виконання доручення Голови Верховної Ради України Гройсмана В.Б. від 31 серпня 2015 року, розглянув на відповідність оформлення та реєстрації законопроекту вимогам закону, Регламенту Верховної Ради України і прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та по суті правового змісту проект Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (щодо розширення змісту поняття «депутатське звернення»)», внесений народним депутатом України Кривошеєю Г.Г. (реєстр. № 2539а від 28.08.2015), який згідно з Постановою Верховної Ради України від 15.09.2015 № 677-VІІІ включено до порядку денного третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання, висновки комітетів з питань правової політики та правосуддя від 16 вересня 2015 року (лист № 04-29/21-4943(230761), з питань бюджету від 29 вересня 2015 року (лист № 04-13/8-2825(245002), а також висновок Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України за №16/3-1602/2539а (271080)
від 3 листопада 2015 року.
Основною метою проекту Закону, як зазначає його автор у пояснювальній записці є створення умов для більш ефективного здійснення депутатської діяльності шляхом розширення поняття «депутатське звернення» у Законі України «Про статус народного депутата України» та в Кодексі України про адміністративні правопорушення.
Для забезпечення цієї мети поданим законопроектом пропонуються зміни до частини першої (викладення в новій редакції), частини четвертої (доповнення новим абзацом) статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України»; до статті 18819 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до частини четвертої статті 93 Регламенту Верховної Ради України Комітет зазначив, що проект Закону подано на реєстрацію з дотриманням вимог статей 89-91 Регламенту Верховної Ради України, однак в його оформленні мають місце недоліки техніко-юридичного характеру. Так, відповідно до правил оформлення проектів законів та основних вимог законодавчої техніки:
– якщо зміни вносяться до закону, викладеного в новій редакції – вони вносяться до його основної редакції з посиланням на джерело офіційного опублікування цієї редакції. Чинний Закон України «Про статус народного депутата України» діє в редакції Закону 2328 – III від 22.03.2001 (ВВР, 2001, №42, ст. 212), що має бути відображено і в джерелах опублікування, на які йде посилання в законопроекті;
– викладення статті (частини, пункту, абзацу) у новій редакції є доцільним, якщо зміни, що вносяться, за обсягом займають більшу частину тексту статті (частини, пункту, абзацу), тому зміни до статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України» (пункт 1 Розділу І законопроекту) доречніше було запропонувати у вигляді доповнення окремими словами після відповідних слів;
– внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення (Розділ ІІ законопроекту) в запропонований спосіб також є технічно невдалим, оскільки фактично пропонується заміна окремих словосполучень (на зразок слова «від десяти до двадцяти п’яти» замінити словами «від двадцяти п’яти до п’ятидесяти»), натомість автор законопроекту пропонує після окремих слів доповнити словами та викласти абзаци, до яких пропонують зміни, в новій редакції;
– якщо в законопроекті зазначається термін введення закону в дію, то він має складатися з двох розділів або пунктів: перший внесення змін до закону (законів), другий – термін набрання чинності законом, що приймається, та доручення зумовлені його прийняттям. В даному законопроекті зміни до Закону України «Про статус народного депутата України» та Кодексу України про адміністративні правопорушення вносяться окремими розділами
(а не пунктами одного розділу).

По суті правового змісту проекту Закону Комітет зауважив.
Право народного депутата України на депутатське звернення визначено у статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України», відповідно до положень частини першої якої депутатське звернення – це викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата України, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.
Запропоновані автором законопроекту зміни в новій редакції абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України» щодо визначення поняття депутатського звернення, є такими, що передбачають зобов’язання органів (їх посадових осіб) здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, порушених у депутатському зверненні. 
Таке визначення депутатського звернення є дещо суперечливим, оскільки з одного боку депутатське звернення – це письмова пропозиція, з іншого, враховуючи запропоновані зміни, – ця пропозиція носить зобов’язальний (примусовий) характер. 
В свою чергу в частині четвертій статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України» зазначено, що відповідь на депутатське звернення надається в обов'язковому порядку і безпосередньо тим органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, до якого було направлено звернення, за підписом його керівника чи посадової особи, керівником підприємства, установи та організації, об'єднання громадян, крім випадків, установлених Законом України «Про статус народного депутата України».
Зобов’язання, яке пропонується змінами до статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України», щодо здійснення органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, керівниками підприємств, установ і організацій, об'єднання громадян певних дій (надання офіційного роз'яснення чи викладення позиції) з питань, порушених у депутатському зверненні, також суперечливе по відношенню до рішень Конституційного Суду України, що є складовою системи національного законодавства, та в яких надавалось офіційне тлумачення положень Закону України «Про статус народного депутата України» щодо права на депутатський запит та депутатське звернення. 
Зокрема, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 05.03.2003
№ 5-рп/2003 по справі про звернення народних депутатів України до Національного банку України зазначив: «У разі надходження запитів або звернень, зміст яких не відповідає закону або виходить за межі компетенції адресата, останній не зобов'язаний задовольняти вимоги запиту або приймати пропозицію, яка міститься у зверненні. Це випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». У цьому ж рішенні зазначено, що депутатські звернення можуть бути зумовлені скаргами та заявами виборців, а також стосуватися інших питань депутатської діяльності, які ініціюються народним депутатом України.
Крім зазначеного народний депутат України має право на використання ще одного інструменту депутатського контролю, що має більш імперативний характер, – депутатського запиту.
У частині п’ятій статті 17 Закону України «Про статус народного депутата України» передбачено право народного депутата України на місці вимагати негайного припинення порушення законності або звертатися з вимогою до відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ та організацій припинити такі порушення. У разі порушення законності народний депутат України може звернутися з депутатським зверненням до відповідних посадових осіб правоохоронних органів чи органів виконавчої влади, що здійснюють державний контроль у відповідній галузі. Водночас, навіть в цьому випадку передбачено право народного депутата України звернутися з депутатським зверненням щодо вжиття заходів в межах повноважень, визначених законом, а не обов’язок здійснити певні дії буквально, як «вимагається» народним депутатом України.  
В запропонованих змінах до статті 18819 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими збільшується розмір адміністративного штрафу за недодержання встановлених законом строків надання відповіді на звернення народного депутата України, надання неправдивої або неповної інформації на таке звернення, варто погодитися з позицією, висловленою з цього питання у висновку Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України, в якому зазначається: «збільшення розміру адміністративного штрафу у 2,5 та 2 рази, яке пропонується у проекті, навряд чи суттєво вплине на додержання встановлених законом строків надання відповіді на звернення народного депутата України чи то надання правдивої або повної інформації на таке звернення. В пояснювальній записці до проекту не наводиться обґрунтування необхідності підвищення розміру штрафу саме до такого рівня».
Водночас, такий самий розмір штрафу (від двадцяти п’яти до п’ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) передбачено Кодексом України про адміністративні правопорушення за порушення права на інформацію та права на звернення (стаття 2123).
В узагальнюючому висновку Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України йдеться про доцільність відхилення законопроекту за результатами його розгляду в першому читанні.
Комітет з питань правової політики та правосуддя за результатом опрацювання законопроекту дійшов висновку, що проект Закону (реєстр.
№ 2539а) не суперечить положенням Конституції України. 
Комітет з питань бюджету у своєму висновку на законопроект, з посиланням на висновок Міністерства фінансів України, зазначає, що реалізація законопроекту може збільшити доходну частину бюджетів за рахунок штрафних санкцій. Однак, всупереч вимогам частини першої статті 27 Бюджетного кодексу України та частини третьої статті 91 Регламенту Верховної Ради України, до законопроекту не надано належне фінансово-економічне обґрунтування (включаючи відповідні розрахунки). 
Виходячи з вищевикладеного, керуючись положеннями пункту 1 частини першої статті 111, пункту 1 частини першої статті 114 Регламенту Верховної Ради України, Комітет прийняв рішення ухвалити висновок на проект Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (щодо розширення змісту поняття «депутатське звернення»)», внесений народним депутатом України Кривошеєю Г.Г. (реєстр. № 2539а від 28.08.2015), та рекомендувати Верховній Раді України за наслідками розгляду законопроекту в першому читанні прийняти його за основу з урахуванням зауважень Комітету.

Співдоповідачем від Комітету на пленарному засіданні Верховної Ради України визначено першого заступника голови Комітету.
Проект Постанови Верховної Ради України додається.

Перший заступник 
голови Комітету				   	                    П.В.ПИНЗЕНИК