До реєстр. № 1771-1
від 26.01.2015

ВЕРХОВНА РАДА УКРАЇНИ

ВИСНОВОК

на проект Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (щодо мобілізації народних депутатів України), внесений народним депутатом України Ничипоренком В.М. (реєстр. № 1771-1 від 26.01.2015) 

Комітет на засіданні 4 березня 2015 року (протокол № 10), на виконання доручення Голови Верховної Ради України Гройсмана В.Б. від 27 січня 2015 року, розглянув на відповідність оформлення та реєстрації законопроекту вимогам закону, Регламенту Верховної Ради України і прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та по суті правового змісту проект Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (щодо мобілізації народних депутатів України), внесений народним депутатом України Ничипоренком В.М. (реєстр. № 1771-1 від 26.01.2015), лист Міністерства оборони України за № 220/1018 від 31.01.2015 та висновок Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України від 04.02.2015 за № 16/3-155/1771-1.
Проект Закону є альтернативним до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підлягання призиву на військову службу або збори народних депутатів України», внесеного народними депутатами України Вінником І.Ю., Пашинським С.В., Антонищаком А.Ф. та іншими (реєстр. № 1771 від 15.01.2015).
Законопроектом пропонується внести зміни до Закону України
«Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», виключивши із переліку військовозобов’язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, в тому числі народних депутатів України (абзац дев’ятий частини першої статті 23). Також запропоновано доповнити зазначений Закон новою статтею 23-1, зміст якої полягає в тому, що, зокрема, народні депутати України мають право відбути на військову службу під час мобілізації до місць виконання бойових завдань Збройними Силами України у міжсесійний період та дні, коли немає пленарних засідань. 
Законопроект подано суб’єктом права законодавчої ініціативи з дотриманням положень статей 89 – 92 Регламенту Верховної Ради України. 

При розгляді проекту закону по суті його правового змісту Комітет зазначив таке.
У статті 29 Закону України «Про статус народного депутата України» визначено, що народний депутат України на строк виконання своїх повноважень звільняється від призову на військову або альтернативну (невійськову) службу, а також від призову на навчальні (або перевірні) та спеціальні збори.
У Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема народні депутати України включаються до переліку військовозобов’язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації (абзац дев’ятий частини першої 23). 
Згідно з пунктом 10 частини першої статті 30 Закону України «Про військовий обов’язок і військову службу» від проходження зборів звільняються військовозобов'язані – у зв'язку з депутатською діяльністю.
Таким чином внесення запропонованих пунктом 1 розділу І законопроекту змін не вирішуватиме комплексно питання створення умов для мобілізації народних депутатів України. Оскільки обмеження щодо призову на військову службу народних депутатів України та проходження ними зборів міститься і в інших зазначених вище законах. 
Зокрема, у зв’язку із тим, що статус (права, обов’язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами визначаються Законом України «Про статус народного депутата України», логічним є внесення змін до статті 29 вказаного Закону, якою і встановлено звільнення народного депутата України від призову на військову службу або збори.
Комітет також погодився із позицією Головного науково-експертного управління щодо доповнення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» статтею 23-1, яка полягає в тому, що «Верховна Рада України проводить свою роботу сесійно. Сесії Верховної Ради складаються не лише з пленарних засідань Верховної Ради, а також із засідань комітетів, тимчасових слідчих комісій і тимчасових спеціальних комісій, що проводяться у період між пленарними засіданнями, роботи народних депутатів у депутатських фракціях (депутатських групах) та з виборцями. Чергові сесії Верховної Ради починаються першого вівторка лютого і першого вівторка вересня кожного року, а завершуються відповідно не пізніш як за 45 та 10 днів до початку наступної сесії. (див. статтю 9 Регламенту Верховної Ради України).
Таким чином, межсесійний період, в який законопроектом пропонується надати право народним депутатам мобілізованими на військову службу складає лише 45 і 10 днів на рік, за умови відсутності позачергових сесій».
У листі Міністерства оборони України (яке не підтримує законопроект) йдеться, що «норма проекту Закону, запропонована статтею 23-1 у вказаній редакції, не належить до сфери правового регулювання Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до частини першої статті 78 Конституції України народні депутати України здійснюють свої повноваження на постійній основі. Крім того Конституцією України (частина друга статті 78) та Законом України «Про статус народного депутата України» (стаття 3) визначено вимоги щодо несумісності депутатського мандата з іншими видами діяльності. Зокрема, народний депутат України не має права бути на державній службі.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов’язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Таким чином проходження військової служби народним депутатом України без припинення ним депутатських повноважень порушуватиме конституційну вимогу несумісності його депутатського мандата. 
Відповідно до вимог частини другої статті 82 Конституції України Верховна Рада України є повноважною за умови обрання не менш як двох третин від її конституційного складу. Це конституційне положення уповноважує певну кількість громадян, обраних народними депутатами України (триста і більше), які після складення присяги перед відкриттям першої сесії новообраного парламенту набули повноважень, спільно діяти як Верховна Рада України – єдиний орган законодавчої влади. При цьому відповідно до статті 91 Конституції України закони, постанови, інші акти можуть бути прийняті лише більшістю від конституційного складу Верховної Ради України. За умови складення депутатських повноважень народними депутатами України у випадку проходження ними військового обов’язку може вплинути на дієздатність парламенту і його спроможність приймати рішення та виконувати свої конституційні функції.
Крім того, згідно зі статтею 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» є неприпустимим припинення повноважень Верховної Ради України в зазначений період, адже в умовах воєнного стану Верховна Рада України разом з іншими державними органами забезпечує виконання заходів щодо умов воєнного стану, передбачених законами України. 
Оскільки військова служба лише зараховується до стажу державної служби (не є державною службою, а її особливим видом, порядок проходження якої регулюється спеціальним законодавством, а не Законом України «Про державну службу»), та враховуючи зауваження Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України щодо необхідності складення депутатських повноважень народним депутатом України за власною заявою у разі бажання народного депутата України проходити військову службу під час мобілізації на особливий період, доцільно внести відповідні зміни до статті 3 Закону України «Про статус народного депутата України», а саме у пункті 2 частини першої серед обмежень стосовно несумісності депутатського мандата з іншими видами діяльності після слів «державній службі» передбачити таке обмеження в частині перебування на військовій службі.
Прийняття такої поправки до статті 3 Закону України «Про статус народного депутата України» за умови прийняття законопроекту за основу в першому читанні неможливо буде зробити з огляду на вимоги статті 116 Регламенту Верховної Ради України (відповідно до яких пропозиції та поправки до законопроекту, який готується до другого читання, можуть вноситися лише до того тексту законопроекту, який прийнятий Верховною Радою України за основу, тоді як законопроект змін до статті 3 Закону України «Про статус народного депутата України» не передбачає).
Виходячи з вищезазначеного, керуючись положеннями пункту 1 частини першої статті 111, пункту 3 частини першої статті 114 Регламенту Верховної Ради України, Комітет прийняв рішення ухвалити висновок та рекомендувати Верховній Раді України повернути проект Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (щодо мобілізації народних депутатів України), внесений народним депутатом України Ничипоренком В.М. (реєстр. № 1771-1 від 26.01.2015), на доопрацювання суб’єкту права законодавчої ініціативи за наслідками його розгляду в першому читанні.
Проект Постанови Верховної Ради України додається.
Співдоповідачем від Комітету на пленарному засіданні Верховної Ради України визначено першого заступника голови Комітету.

Перший заступник 
голови Комітету				   	                 П.В.ПИНЗЕНИК